Přísloví, písně ani rčení se ve Veselém Žďáru příliš nezachovala a když, tak většinou podobná těm obecně známým. Několik z nich se nakonec zdokumentovat podařilo. Někdy jsou to místní variace na klasické české říkanky.
„Ve škole jsme se učili všechny národní písně. A taky jsme nacvičovali divadlo. Určitě jsme nějaká říkadla znali, ale ty už si nepamatujeme,“ říká za sebe i svou manželku Marii Josef Klečanský. Rodinné přísloví přidává alespoň Josef Tajovský starší: Nedělej jiným to co bys sám rád neměl. To znamená ošklivý slovo mu říct. Urazit ho nebo žalovat. A co nechceš aby se stalo tobě, tak nedělej druhým. Dost to platí pořád.“
V rodině Květoslavy Tonarové měli taky jedno výchovné: „Když se mi nechtělo něco dělat, tak mě tatínek vždycky káral a říkal: „Ty bys tak mohla sloužit!!“
Květoslava Tonarová si vybavuje taky svoji oblíbenou básničku: „Naše babička pekla výborné koláče se švestkama sypané mákem, které jsem úplně milovala. A když jsem čekala až vystydnou, tak jsem si říkala básničku z knížky říkadel, kde byly obrázky od Josefa Lady.”
Vořech loudí na Káče: „Dej mi kousek koláče!“ Nedám, nedám, sním ho sama, co by tomu řekla máma? Vořech umí ledacos, vousy polepil si nos. Nos a bradu, aby Káče přešly chutě na koláče. „Já jsem strašák bububu, dej mi koláč do zubů!“ Káča pouští koláč strachy, nemá věřit na rarachy.
![](https://pametveselehozdaru.cz/wp-content/uploads/2021/06/Screenshot-from-2021-06-23-07-19-57.jpg)
Díky vzpomínkám paní Tonarové máme zaznamenanou i místní verzi velikonoční koledy. Druhá sloka je určitě místní unikát:
Hody, hody, doprovody Hody hody doprovody, dejte vejce malovaný. Nedáte-li malovaný, dejte aspoň bílý, slepička vám snese jiný. Za kamny v koutku na zeleným proutku. Proutek se ohýbá, kohoutek kokrhá. Pár vajíček na rendlíček, kousek másla do toho, a už je to hotovo.
A nebo ještě jednu ke stejnému svátku:
„Já jsem malej koledníček babičko, přišel jsem k Vám pro červený vajíčko. Pro vajíčko červený, pro koláček bílý, jaký jsem Vám koledníček milý?“
![](https://pametveselehozdaru.cz/wp-content/uploads/2021/06/49089558_2123687111028295_3518121266793938944_n.jpg)
Na štěpánskou koledu se prý nechodilo, ale říkačku děti stejně všecky znaly:
„Koleda, koleda Štěpáne, co to neseš ve džbáně? Nesu, nesu koledu, upad jsem s ní na ledu. Psi se na mě sběhli, koledu mi snědli. Ten Kučírků nejvíce,(příjmení se doplnilo podle aktuální situace) roztrhal mi střevíce. A ten Zadinů taky, roztrhal mi šaty. Co mám smutný dělati, musím jinou hledati.“